Televize veřejné služby pro třetí tisíciletí          Ivo Mathé 

I. Východiska a perspektivy

 „Veřejné vysílání by nikdy nemělo vyhledávat falešný pocit bezpečí kulturního ghetta, stejně jako by se nemělo pokoušet kopírovat populistické pokleslé manýry deregulované komerční televize. Musí pokračovat v úsilí o popularitu s elegancí, stylem, hloubkou pohledu a perfektním řemeslem ve všech žánrových oblastech, protože jestliže toto vysílání nebude populární, tj. jestliže nebude poskytovat kvalitní služby velkému počtu lidí všemi druhy programových typů, jak potom bude moci tvrdit, že je vysíláním veřejné služby?“ 
                                                                                                                     Michael Tracey, 1993

Na sklonku roku 1991 neexistovala v České a Slovenské Federativní Republice služba veřejnosti televizním vysíláním v tom smyslu, jak je chápána v zemích Evropské unie. Tehdejší státní Československá televize nesla ještě mnohá stigmata předchozí doby a nebyla schopna plnit úkoly, které  tehdy nově přijaté legislativní normy televizi veřejné služby ukládaly. Když byla v lednu 1992 založena Česká televize, která slovy zákona „poskytuje službu veřejnosti České republiky  tvorbou a šířením televizních programů na celém území České republiky“, musela se vyrovnat s komplikovaným dědictvím a obstát v několika obtížných zkouškách, z nichž nejsložitější ji očekávala se zavedením plnohodnotného duálního systému televizního vysílání v roce 1994. Pracovala přitom – v podmínkách průměrné meziroční desetiprocentní inflace  – s příjmy, které  absolutně a dokonce i nominálně stagnovaly; teprve v roce 1997 poprvé přesáhly úroveň roku 1993!

Navzdory tomu vstupuje Česká televize do roku 1998 jako plně nezávislá, sebevědomá a renomovaná instituce na velmi vysoké evropské úrovni, jíž podle výzkumů veřejného mínění přikládá důvěru většina obyvatel země. Po celou dobu své existence Česká televize stále zvyšovala rozsah i kvalitu poskytovaných služeb, vytrvale modernizovala své technické zázemí a vybudovala si i v zahraničí značný respekt kvalitou, rozmanitostí a úspěšným uplatňováním své produkce, stejně jako šíří  programové nabídky a příznivou diváckou odezvou na ni. Propracovaná struktura vysílání na dvou plně emancipovaných a přitom  vzájemně se doplňujících vysílacích okruzích nalezla po téměř završeném dobudování sítě vysílačů a převaděčů okruhu ČT2 a po logickém poklesu sledovanosti v letech 1994 – 1995 statisticky významnou skupinu stálých adresátů; podíl České televize na zájmu diváků od posledního čtvrtletí roku 1995 neustále stoupá a zavedení elektronického měření sledovanosti v roce 1997 ukázalo, že  tento vzestup v posledním období byl nedoceněn. Přitom  organizační struktura České televize, velmi jednoduchá a průhledná, založená na důsledném oddělení role televize coby výrobce a coby vysílatele a na producentském systému, podobném modelu BBC, je postavena na přesně vymezených kompetencích a zřetelných (a tedy snadno kontrolovatelných) finančních tocích. Jedině díky tomu mohla Česká televize vždy své finanční závazky plnit včas a ve správné výši a stojí na prahu nové etapy své existence s velmi dobrou pověstí, skvělým bankovním ratingem, nezatížena dluhy nebo úvěry. 

V nejbližších letech bude Česká televize čelit, tak jako ostatní evropští vysílatelé veřejné služby, na jejichž úroveň se za krátkou dobu své existence propracovala, rozsáhlým a hlubokým technologickým změnám, spojeným s největším převratem v televizním vysílání od dob jeho počátků. Lze sice důvodně předpokládat, že nástup (terestrického) digitálního vysílání bude v malých evropských státech s omezeným mediálním trhem, oddělených navíc od okolních zemí ještě stále citelnou jazykovou bariérou, poněkud pomalejší, ale přesto k němu dojde  v horizontu nejvýše pěti až šesti let. Nepochybně  bude provázen postupnou změnou diváckých návyků a pronikavou restrukturalizací skupin diváků  typických pro dnes dominujících stanice. Proto je na místě otázka, jak je Česká televize na období 1998 – 2004 připravena, jak vymezuje svou roli v době těchto proměn a jak konkrétně hodlá naplňovat své poslání ve změněných podmínkách. Jako odpověď na tuto otázku předkládám následující projekt a přílohu k němu. 

II.  Návod k použití

 Abych vyhověl požadavku Rady České televize, formulovaném v podmínkách pro účast ve výběrovém řízení, rozdělil jsem text následujícím způsobem: písmene a) odstavce Zadání projektu se týká část 

III. Limity legitimity na začátku roku 1998,
     členěná dále na 
III. a) Zpravodajství a diskusní pořady,
III. b) Publicistická a dokumentární tvorba,
III. c) Dramatická tvorba,
III. d) Trendy vývoje a evropské souvislosti;

písmene b) odstavce Zadání projektu část

IV. Ekonomická efektivita jako conditio sine qua non veřejné služby,
     členěná dále na
IV. a) Struktura příjmů České televize a předpoklady jejího vývoje,
IV. b) Předvídatelné změny ve struktuře nákladů na výrobu a vysílání České televize          v nejbližších letech, 
IV. c) Prostor k úsporám
IV. d) Efektivita a kontrolní mechanismy;

a písmene c) odstavce Zadání projektu část

V. Jednoduchý, pružný a adaptabilní systém řízení pro televizi veřejné služby na prahu třetího tisíciletí
     členěná dále na
V. a) Producentský systém jako východisko,
V. b) Zřetelný sled kompetencí a odpovědnosti,
V. c) Vztah k veřejnosti
V. d) Cesty redukce počtu zaměstnanců při zachování všech funkcí televize veřejné služby v plném rozsahu.

Nad rámec požadavků Rady České televize pak zařazuji část 

VI. Úskalí nadcházejících technologických změn a s nimi související proměny role televizí veřejné služby
     členěnou dále na
VI. a) Digitální televize jako problém sociální a psychologický,
VI. b) Pilíře úlohy televize veřejné služby ve světě nových médií,
VI. c) Česká televize a digitální vysílání;

a část

VII. Místo České televize v občanské společnosti počátku třetího tisíciletí.

Tímto členěním jsem se snažil respektovat jak požadavky Rady České televize, tak (co do míry podrobnosti) i potřeby komplexního popisu realizovatelného projektu dalšího rozvoje České televize. Na závěr jsem pokládal za nezbytné formulovat svou vizi úlohy televize veřejné služby v evropské společnosti krátce po roce 2000 obecně, byť aplikovanou konkrétně na postavení České televize, neboť bez této představy by jednotlivé dílčí kroky zůstaly souborem chaotických  opatření bez příslušného synergického efektu, který jedině může současně zlepšit služby i efektivitu vysílatele veřejné služby  a zároveň mu vytyčuje jasný cíl.

III. Limity legitimity na začátku roku 1998

Zákonný rámec působení České televize je určen vedle obecně platných právních norem především zákonem č. 468/1991 Sb., ze dne 30. října 1991 o provozování rozhlasového a televizního vysílání a speciálním zákonem č. 483/1991 Sb., ze dne 7. listopadu 1991 o České televizi (oba ve znění pozdějších předpisů). Tyto právní normy byly přijaty v době, kdy v České republice chyběla jakákoli zkušenost s duálním systémem televizního vysílání, jehož existenci teprve předjímaly. Definují proto úlohu České televize jako vysílatele ze zákona relativně obecně. Přesto  jsou v tomto ohledu koncipovány velmi moderně, nevyžadují podstatných změn a představují kvalitní základ pro podrobnější charakteristiku úkolů televize veřejné služby v České republice na prahu třetího tisíciletí. 

Potřeba podrobné a velmi konkrétní definice úlohy vysílatele ze zákona, zakotvené v jejím konstitutivním dokumentu přijímaném Radou České televize , vyplývá ze zahraničních zkušeností. Razantní nástup provozovatelů televizního vysílání na komerční bázi koncem 80. a počátkem 90. let vyvolal v mnoha evropských zemích snahu po změnách legislativy ve prospěch soukromých vysílatelů a zpochybnění legitimity existence plnoformátových veřejnoprávních televizí. Ze samotného charakteru plnoformátových terestricky vysílajících stanic však vyplývá zřejmá, byť představiteli soukromých televizních stanic často opomíjená skutečnost, že základem legitimity vysílání veřejné služby je uspokojování zájmů a potřeb diváků – plátců televizních poplatků. Z obdobného chápání úkolů veřejnoprávní televize vychází ostatně i zákon č. 468/1991 Sb. o provozování rozhlasového a televizního vysílání, když v § 9 Zvláštní povinnosti a oprávnění provozovatelů ze zákona, odst. (2), písmeno b) ukládá veřejnoprávním elektronickým médiím „zajistit různorodou skladbu pořadů, které ve svém celku mají vyjít vstříc zájmům všech vrstev obyvatelstva“.

 Zákon č.  483/1991 Sb. se programovou nabídkou zabývá jen velmi obecně, když v § 2 o České televizi říká, že  „jejím posláním je poskytovat objektivní, všestranné a vyvážené informace pro svobodné vytváření názorů, rozvíjet kulturní identitu českého národa a národnostních a etnických menšin v České republice, zprostředkovávat ekologické informace, sloužit vzdělávání, výchově mladé generace a přispívat k zábavě diváků“. Na základě praktických zkušeností z let 1992 – 1997, kdy ustavení duálního systému vysílání zcela změnilo a diferencovalo divácké návyky občanů České republiky, zvýšilo jejich požadavky na kvalitu a dostupnost poskytovaných služeb a zároveň je naučilo rozpoznávat  nabídku komerčních a veřejnoprávních vysílacích okruhů, lze tyto formulace v mnohém upřesnit. Elektronické měření sledovanosti, zavedené v roce 1997, přineslo v tomto směru České televizi velmi pozitivní zprávu: proti předchozím způsobům průzkumů výrazně stoupl podíl jejích diváků a ve vybraných sociodemografických skupinách, např. mezi vysokoškolsky vzdělanými diváky získala Česká televize dokonce dominantní postavení, což svědčí o tom, že své úkoly v duchu obou právních norem, upravujících její existenci, důsledně plní. Nabízí se logické členění této konkretizace podle typických oblastí televizní výroby a vysílání.

III. a) Zpravodajství a diskusní pořady

Zákon České televizi  ukládá poskytovat „objektivní, všestranné a vyvážené informace“. Česká televize o to usiluje dvanácti plnohodnotnými pravidelně inovovanými zpravodajskými relacemi, dostupnými v krátkých intervalech v průběhu celého dne. Škálu formátů zpravodajských pořadů doplňují relace věnované dění v regionech a specializovaný komentovaný pořad  „21“. Zprávy, Večerníky, Události i „21“ proporcionálně pokrývají dění doma i v zahraničí a všechny podstatné oblasti života společnosti, čímž se významně  odlišují od zpravodajské nabídky komerčních stanic. O dění v zahraničí informuje Česká televize bezesporu zdaleka nejdůkladněji a nejzasvěceněji ze všech českých vysílatelů, což nabývá mimořádné důležitosti ve chvíli, kdy se Česká republika uchází o vstup do Evropské unie a prochází ratifikačním procesem dohody o přistoupení k NATO. Síť domácích zpravodajů bude upravena v souvislosti s ustanovením tzv. VÚSC a zahraniční síť by měla být obohacena o posty ve Varšavě (již v roce 1998) a výhledově (v závislosti na ekonomických možnostech)  ve Washingtonu D.C., v Paříži a případně na Dálném Východě.
     
Charakteristickými rysy zpravodajského servisu televize veřejné služby musí být všestrannost a maximální dostupnost, neboť právě tyto vlastnosti posilují legitimitu vysílání veřejné služby v oblasti zpravodajství. Jedním z měřítek úspěchu takto chápané strategie je i vysoká míra důvěryhodnosti, kterou zpravodajství České televize pravidelně přisuzují respondenti výzkumů veřejného mínění.  V principu lze informační servis rozvíjet (vedle neustálého tlaku na profesionalitu, kvalitu a žánrovou vybroušenost formátů) především ve dvou směrech: vyšší frekvencí všeobecně koncipovaných relací  a nabídkou specializovaného zpravodajství, kde dosud citelně chybí zejména pořad poskytující prakticky využitelné informace ekonomického charakteru. Do obohacování zpravodajského servisu bude možno zahrnout stálé zkvalitňování zpravodajské části teletextu České televize (zůstane i na internetu) i rozvíjení specializované relace Panorama (od roku 1998). Revoluční změnou bude v souvislosti s možností digitální terestrické distribuce televizního signálu ještě před rokem 2000 příprava celodenně vysílaného zpravodajského okruhu (zřejmě pod názvem ČT-News).

Obdobná situace existuje i v oblasti diskusních pořadů. Jejich posláním je nabízet pestrou paletu názorů významných reprezentantů veřejného života tak, aby hlavní názorové proudy byly zastoupeny pokud možno rovnoměrně a vyváženě. Nejde zdaleka jen o diskuse politické, ale také o monotematické debaty nezávislých odborníků o závažných problémech společnosti. Nelze opomíjet ani atraktivní diskusní pořady netradičního typu s velmi důležitým prvkem interaktivity, které prostřednictvím „herní“ složky přispívají k upoutání pozornosti diváků ke klíčovým problémům  politické, ekonomické a sociální situace a zároveň jim pomáhají v jejich individuální orientaci. Cílem České televize v této oblasti by mělo být další rozšiřování okruhu účastníků diskusních pořadů, zejména z řad kvalifikovaných odborníků a osobností stojících mimo politické strany a požívajících všeobecné vážnosti a úcty, a neúnavné objevování nových či ověřování existujících a oživování zapomenutých formátů diskusních pořadů. V roce 1998 bude takovou novinkou měsíčník Pro i proti. 
      
Periodicita a vysílací časy těchto pořadů budou nezbytně podřízeny požadavku všeobecné dostupnosti divákům. V praxi to znamená, že mají buď týdenní periodicitu, která při zachování pevného vysílacího času vytváří silný divácký návyk, nebo se střídají ve shodném vysílacím čase dva až čtyři formáty, u nichž lze předpokládat identickou cílovou skupinu. Stabilitou nabídky musí  Česká televize  pokračovat ve vyrovnané sledovanosti těchto pořadů; sociodemografická struktura jejich diváků pak svědčí o tom, že jimi veřejnoprávní televize zasahuje kategorii tzv. opinion makers, což dovoluje soudit, že její diskusní pořady naplňují své poslání.  

V nejbližší budoucnosti musí Česká televize jako vysílatel ze zákona počítat také se zpravodajským a publicistickým pokrytím předčasných a později řádných voleb do Poslanecké sněmovny Parlamentu České republiky a být připravena i na mimořádné povinnosti, které jí budou uloženy nezbytnou novelou zákona č. 247/1995 Sb. Během přípravy a průběhu voleb bude přirozeně dbát  na úzkostlivé dodržování profesionální etiky, neboť úloha vysílatele veřejné služby v takových obdobích (také kvůli jeho vysoké věrohodnosti) mimořádně vzrůstá.

Zejména zpravodajské a diskusní pořady se ve struktuře vysílání žádné seriózní televizní a rozhlasové stanice neobejdou bez zajištění vysoce profesionální zpětné vazby. Proto bude Česká televize i nadále pokračovat v zadávání nezávislých odborných expertiz zpravodajských a diskusních pořadů s požadavkem na formulaci konkrétních kritických připomínek a hodnocení. V této oblasti se nabízí široké možnosti spolupráce a koordinace vedení České televize s Radou České televize; to je současně cesta k úspornějšímu a efektivnějšímu využívání finančních zdrojů. Nesmírně důležité je, aby se výsledky jednotlivých expertiz dostávaly rychle, přímo a pouze ke svým skutečným adresátům, protože jinak jejich použitelnost, byť by byly sebelépe zpracovány, prudce klesá.

III. b) Publicistická a dokumentární tvorba

Úlohu poskytovat „objektivní, všestranné a vyvážené informace“ však Česká televize  plní a bude plnit též prostřednictvím pestré škály publicistických a dokumentárních formátů. Musí jimi pokrývat všechny důležité sféry života společnosti, reflektovat společenské procesy, k nimž dochází, upozorňovat na existující problémy (čímž slouží především ohroženým a postiženým a soustřeďuje na jejich osud pozornost veřejnosti), ale také – v duchu zákona 483/1991 Sb., který praví, že Česká televize naplňuje své poslání také tím, že „vytváří archivní fondy, udržuje je a podílí se na jejich využívání“ – uchovávat důležité a v současných podmínkách jinými cestami nezískatelné svědectví  o dnešní době pro futuro. Česká televize neslouží jenom potřebě okamžiku, ale navazuje na dlouhou tradici českého filmového dokumentu, formuje ji a udržuje; svou existencí je již dnes jedinou zárukou jejího trvání. V této nezastupitelné aktivitě musí s velkou odpovědností k příštím generacím  pokračovat.

S vědomím tohoto zadání bude Česká televize  vytvářet velký prostor pro publicistickou a dokumentární tvorbu – od účelové a svým založením služebné, jejímž posláním je pomáhat občanům řešit každodenní problémy, až po portréty, záměrně uchovávající podobu, myšlenky i osobitý projev významných osobností tohoto století. Tzv. investigativní publicistiku musí přinášet několik paralelních cyklů. Česká televize bude mapovat život nejrůznějších přesně definovaných sociálních skupin. Povinnost „zprostředkovávat ekologické informace“ musí Česká televize naplňovat nad rámec zpravodajských vstupů i přínosnými a účinnými magazíny. Velký důraz na kvalitu a snadnou dostupnost klade Česká televize také v oblasti vzdělávacích pořadů, které, ať už i nadále řazeny do dramaturgicky koncepčních bloků a cyklů, či uváděny samostatně, budou mít ve vysílání stále zřetelnější podíl. Mimořádný význam a divácký úspěch mají také  řady hodinových dokumentů o společnosti. Vytvářením atraktivního prostoru pro českou dokumentární tvorbu se Česká televize již stala  a každopádně zůstane jedinou nositelkou této důležité tradice v rámci české audiovizuální kultury.

Zvláštní kapitolu ve vysílacím schématu České televize představují cyklické pořady, určené přesně definovaným, ale geograficky velmi rozptýleným cílovým skupinám: etnickým menšinám, seniorům nebo zdravotně a smyslově postiženým (jimiž usiluje o integraci postižených do „normální“ společnosti). V oblasti péče o sluchově postižené bude její služba ještě dlouhá léta nenahraditelná. Podobnou službu totiž žádný klasický televizní vysílatel, bez ohledu na svůj statut, nemůže poskytovat  separátně, ale jen a pouze jako součást plnoformátového vysílacího okruhu. Pokud tedy televize veřejné služby odvozuje svou legitimitu v neposlední řadě od publicistické a dokumentární tvorby a v jejím rámci od poskytování služby menšinám, nemůže to činit odděleně od svých ostatních aktivit výrobce a vysílatele.

Blížící se milenium bude tématem řady často multikoprodukčních projektů podporovaných především vysílateli ze zemí založených na křesťansko-židovské kulturní tradici. Česká televize bude na základě koncepčně propracované dramaturgické rozvahy  do těch nejlepších zapojena. 

III. c) Dramatická tvorba

Zákon č. 468/1991 Sb. ukládá v § 9, odst. (2), písmeno c) České televizi také „vyrábět nebo nechat vyrábět významný podíl vysílaných pořadů tak, aby byla zachována kulturní identita národů, národností a etnických menšin ... a podporován rozvoj domácí a evropské audiovizuální tvorby“. Je to  sice ustanovení nepříliš konkrétní, ale přesto představuje první krok k budoucí harmonizaci právního řádu České republiky s legislativními normami Evropské unie. V oblasti dramatické tvorby Česká televize naplňuje toto své poslání několika způsoby: dbá a bude pečovat o  specificky televizní dramatické tvary (hra, inscenace, pohádka, televizní film), vyrábí  seriály, a vzhledem k  situaci kinematografie v České republice  se  stala také nejvýznamnějším producentem a koproducentem nových českých filmů.  I nadále zůstává hlavním úkolem obnovení divácké důvěry v původní českou televizní dramatickou tvorbu a zájmu o ni v konkurenci záplavy importovaných akčních seriálových a filmových příběhů, komedií a dramat. K základním předpokladům patří vnímání dramaturgie původní dramatické produkce jako celku, vědomí diváckého očekávání, správně zvolený poměr mezi látkami a realizacemi tradičnějšího a méně tradičního či experimentálního rázu, vyjádřený i v nasazování do vysílání.

Charakteristickým znakem hraných děl z produkce České televize od jejího založení byla a nadále bude inteligentní dramaturgie, jednoznačně směřující ke kvalitě. Tvorbou původních televizních seriálů, které získaly mimořádný divácký úspěch, např. Přítelkyně z domu smutku, Konec velkých prázdnin, nebo Zdivočelá země, tedy adaptace náročných literárních děl, přispívá Česká televize k popularizaci současné české literatury. Televizní drama pak nadále nabízí prostor k experimentům, pomáhá nalézat nové nadějné filmové a televizní tvůrce a zároveň udržuje důležitou tradici, která se stala součástí evropské i světové televizní a filmové kultury.

Prestižní platformou k uplatnění vysokých etických a  estetických kritérií je filmová tvorba, kde Česká televize sleduje tutéž linii ještě přísněji: zcela mimořádný úspěch filmu Kolja byl podmíněn nejen úrovní jeho realizace, ale také jeho zřejmým etickým nábojem. Důraznou protirasistickou notou zaznívá i v zahraničí oceněný snímek Marian (vysílání v roce 1998),  výmluvnou reflexí temného období našich moderních dějin je film Bumerang (vysílání v únoru 1998). Ani v oblasti filmových pohádek se Česká televize nezpronevěřuje svému poslání a úspěšně zpřístupňuje v podobě filmových adaptací klasické české literární předlohy; v této oblasti stojí nejnověji za zmínku snímek Lotrando a Zubejda  (vysílání o vánocích 1998). 

V souvislosti s filmovou produkcí nutně vyvstává otázka, zda  veřejnoprávní výrobce a vysílatel může legitimně investovat do filmové produkce, procházející před televizním uvedením běžnou distribucí. Jednoznačnou odpověď na ni dnes dávají ceny vysílacích práv k domácím i zahraničním filmům, dosahující často miliónových částek za jedno uvedení v prime-time (a jednu automatickou reprízu mimo hlavní vysílací čas). V tomto kontextu je investice do kvalitního a divácky úspěšného filmu, jehož vysílací práva získává Česká televize pro území České republiky prakticky bez omezení (na 50 let), zdrojem velmi značných úspor v mnoha příštích letech. Nejde tedy jen o obohacování národního kulturního dědictví, ale také  o počínání z hlediska televize jako vysílatele  ekonomicky mimořádně rozumné a perspektivní; kvalitní dramaturgie, kterou se České televizi podařilo vybudovat a udržet, zde stále bude nezbytnou podmínkou úspěchu. Sledovanost, odborné i divácké hodnocení by měly  odpovídat váze, kterou Česká televize původní dramatické tvorbě přikládá.  

Česká televize však není jenom výrobcem, ale musí zůstat také vysílatelem s mimořádnou úlohou při zpřístupňování národního kulturního dědictví divákům. Nejde pouze o oblast filmové a televizní tvorby, ale také o mnohdy proslulé divadelní inscenace, které zůstávají zachovány pouze a jedině v archivu České televize. Zákon sice říká, že Česká televize  naplňuje své poslání také tím, že „vytváří archivní fondy, udržuje je a podílí se na jejich využívání jako součásti národního kulturního bohatství“, ale  dále tuto povinnost nespecifikuje. Česká televize však tyto fondy bude nejen vytvářet, ale také zpřístupňovat. Průběžným dlouhodobě koncipovaným využíváním rozsáhlých fondů tak i v budoucnu zůstane v povědomí veřejnosti živé umění velkých herců a režisérů, na jejichž odkaz v mnohém navazují současní tvůrci, které sama možnost tohoto srovnání motivuje k vrcholným výkonům. Česká televize exploatuje  nejen  fondy vlastní, ale systematicky a cílevědomě čerpá také z fondů Národního filmového archivu, a to nesrovnatelně častěji a mnohostranněji a podle zcela jiného klíče než ostatní televizní vysílatelé. Má-li i v nastupujících generacích zůstat obecné povědomí o tradici české filmové tvorby, o jejích kořenech, vývoji, podmiňujícím dnešní úspěchy, o její logice i společenském kontextu, je nutné v určitých intervalech, počitatelných v letech, znovu uvádět klasická díla české kinematografie v bohatém a promyšleném výběru, přizpůsobeném tak, aby vytvářel atraktivní tematické cykly, série postavené na významných hereckých osobnostech, případně řady, postihující filmografii vývojově důležitých domácích režisérů.  Česká televize to musí činit promyšleně i v budoucnu, neboť díla, uzavřená v archivech a známá jenom z příruček, jsou z hlediska běžného diváka i z hlediska uchovávání národní kultury mrtvá.

Důsledné a na prvotřídní dramaturgii založené využívání archivních fondů Českou televizí bude mít tedy nepochybně přímý vliv i na úroveň nové divadelní, filmové a televizní tvorby.

Velkou autoritu přináší České televizi rovněž podobně systematický přístup k vrcholným dílům  kinematografie světové. V paralelních řadách Filmových klubů, orientovaných na často kompletní série děl velkých tvůrců, národní kinematografie (a to mnohdy z pohledu evropského diváka málo známé, a přesto zajímavé a inspirativní) nebo na tematické cykly, nabízí v několikaletých periodách stále širší spektrum světové filmové klasiky. Přímo a nezprostředkovaně získává český divák možnost osvojit si znalosti, které by měly náležet k nezbytné výbavě kulturního člověka kdekoliv na světě. Stabilní vysílací časy těchto filmových klubů budou voleny tak, aby respektovaly životní rytmus potenciálních diváků. Systém zpřístupňování bohatství české, evropské a světové kinematografie, který Česká televize uplatňuje, je již dnes neobyčejně propracovaný a může být její chloubou nejen mezi evropskými televizními vysílateli: představuje patrně nejlepší a nejdostupnější službu svého druhu, jakou kterákoli evropská televize veřejné služby svým divákům nabízí. Také toto dlouholeté působení České televize se pochopitelně bude odrážet na kvalitě národní kinematografie a povede k jejímu mezinárodnímu uznání. I z této zpětné vazby může  Česká televize odvozovat díl své legitimity: hřivnu svěřenou náležitě rozmnožuje.

III. d) Trendy vývoje a evropské souvislosti

S vědomím svého postavení je Česká televize odhodlána vyvíjet činnost jako svobodné médium při respektování zákonů České republiky a ustanovení mezinárodních úmluv, především Deklarace o médiích v demokratické společnosti,  rezolucí přijatých 4. Evropskou ministerskou konferencí o masmediální politice a nejnověji – Směrnice Evropské unie o televizi bez hranic.  

Z tempa rozvoje nových technologií a jejich pronikání ke stále širšímu okruhu uživatelů vyplývá, že televize veřejné služby v Evropě budou v režimu analogového terestricky šířeného vysílání sloužit v blízké budoucnosti  diferencujícímu se publiku: na jedné straně stárnoucí, spořivé a technologickému vývoji neochotně se přizpůsobující části populace, která si nebude schopna či ochotna opatřit přijímače a dekodéry nutné k  podmíněnému příjmu  nabídky placených (pay-TV, pay-per-view apod.) programů, a pak dětem a mládeži. Zároveň však bude jedním ze základních zdrojů informací také pro občany se zájmem o věci veřejné, protože zůstane médiem, jehož věrohodnost je odvozována od důsledné kontroly, které je ve svém působení veřejnoprávní televize neustále podrobována. Je to vývoj, který bude kulminovat  okolo roku 2000 a zasáhne  i Českou republiku.
 
Povinností České televize je tento vývoj předvídat a zpřístupňovat nabídku nejrůznějších formátů zpravodajských pořadů od všeobecných až po regionálně nebo tematicky specializované, reflektovat společenský vývoj, poskytovat služby slabým  a ohroženým sociálním skupinám a zajišťovat praktický informační servis všem, kteří jsou na vysílání televize veřejné služby v tomto smyslu závislí. Druhý pól nabídky musejí představovat pořady adresované mladým a nejmladším divákům, pořady, které jim napomohou v hodnotové orientaci i společenském uplatnění, které budou nenásilnou formou rozšiřovat jejich vzdělání a prohlubovat  zájem o kulturní dědictví a bohatství. Samozřejmě musí zůstat zachován celý stávající servis, neboť služba občanské společnosti je nejhlubším základem legitimity existence každé veřejnoprávní televize. 

Česká televize v žádném případě nesmí rezignovat na využívání nejnovějších technologií ve výrobě a vysílání – viz část VI. Musí nadále zásadním způsobem garantovat nejen rozvoj domácí televizní a filmové produkce v oblasti dramatické tvorby, ale také tradiční animované tvorby a dokumentu, za jejichž přežití v České republice již dnes nese veškerou odpovědnost. Stojí před nesmírně těžkým úkolem: musí počítat s tím, že vychová a současným technologiím naučí stále se rozšiřující okruh mladých tvůrců, kteří ji budou i opouštět, přitahováni finančně nesrovnatelně lepšími podmínkami v komerčních televizích a výrobnách. 

Přesto nesmí Česká televize opustit jednoznačně deklarovanou linii poskytování prostoru začínajícím tvůrcům, neboť i v tom spočívá jeden z jejích důležitých úkolů. Je správkyní a spolutvůrkyní národního kulturního bohatství a ani v jedné z těchto rolí neobstojí, nebude-li pokračovat ještě intenzivněji než doposud v nejužších možných kontaktech s nastupujícími generacemi filmových a televizních tvůrců, rezignuje-li na hledání a spolehne-li se na „vyzkoušené jistoty“. Po šesti  letech existence má Česká televize velkou autoritu mezi diváky, je pojmem v zahraničí, institucí solidní a hrdou, jedním z důležitých pilířů demokratické občanské společnosti v České republice. Zprostředkovává divákům propracovaným a účinným způsobem důležité složky národního a evropského kulturního dědictví, obnovuje znalost klasických děl světové kinematografie i české divadelní tvorby, ale zároveň se nikdy neuzavřela a neuzavírá experimentu, ambicím a aspiracím čerstvých absolventů odborných škol a nadaných mladých tvůrců. Stojí za ní objemné katalogy odvedené práce, moderně vybavená pracoviště, kvalifikované týmy, nadpoloviční důvěra  všech televizních diváků v České republice a stálá přízeň přibližně 40 % celé populace, což je výsledek, jímž se v současnosti nemůže chlubit žádný jiný vysílatel veřejné služby v Evropě, s výjimkou švédské SVT a britské BBC. To je zdrojem jejího sebevědomí, ale zároveň také závazkem do budoucna.

Česká televize je příkladně zapojena v procesu integrace do příslušných  evropských a mezinárodních struktur. Nejde zde jen o EBU (Evropskou vysílací unii), ve které zastává výjimečně pevnou pozici (stala se opakovaně členem Správní rady a  byl jsem znovuzvolen viceprezidentem EBU, což je neobvyklé v případě reprezentantů z malých zemí vůbec, natožpak ze země postkomunistické), ale i o velký respekt v ostatních mezinárodních  organizacích či aktivitách. Česká televize musí pokračovat ve stávající formě spoluvlastnictví  evropských konsorcií Eurosport a Euronews, i v účasti v hnutích typu PBI. V případě EBU se nejedná jen o zpravodajskou výměnu, kolektivní akvizici sportovních práv, právní poradu, technickou koordinaci, digitalizaci, ale i o programové projekty a možnost komparace programových a ekonomických ukazatelů v souvislosti s posláním veřejné služby televizním vysíláním. Je třeba učinit všechny kroky, aby i další osobnosti top-managementu České televize byly akceptovány v nejvyšších orgánech EBU. Česká televize  bude nadále představovat následováníhodný vzor splynutí s evropskými a světovými standardy nejen v oblasti televizního vysílání.   

IV. Ekonomická efektivita jako conditio sine qua non veřejné služby

Známý bonmot říká, že „komerční televize vysílá, aby vydělala, kdežto veřejnoprávní televize vydělává, aby mohla vysílat“.  Tato výstižná formulace rozdílu mezi hospodářskými strategiemi komerčního vysílatele a televize veřejné služby však nezahrnuje samozřejmý požadavek na její vysokou efektivitu, aby dokázala své striktně limitované příjmy využít k zajištění co nejrozsáhlejšího sortimentu služeb v maximální kvalitě. 

IV. a) Struktura příjmů České televize a předpoklady jejího vývoje
      
V České republice je na základě zákona uplatňován princip vícezdrojového financování. Tato forma, která je nejběžnějším způsobem financování většiny evropských veřejnoprávních televizí, zajišťuje České televizi relativně stabilní zdroj prostředků z televizního poplatku a doplňkovým příjmem z limitované podnikatelské činnosti zároveň omezuje přímé ekonomické zatížení obyvatelstva.
	
Televizní poplatek, jako základní finanční zdroj České televize, je podle zákona o rozhlasových a televizních poplatcích vybírán prostřednictvím České pošty, která má povinnost zajišťovat i evidenci televizních přijímačů. Ze zákona o rozhlasových a televizních poplatcích vyplývá právo České televize vymáhat poplatek žalobou. Praktickou realizaci vymáhání dlužných poplatků však komplikuje nekvalitní databáze poplatníků a nedostatek zákonných a v případě soudního řízení akceptovatelných důkazních prostředků. Zákon o rozhlasových a televizních poplatcích musel zajistit kontinuitu výběru poplatků, a proto bylo nutno vycházet z existujícího systému evidence a výběru poplatků závislého na České poště. Přesto, že zákon o rozhlasových a televizních poplatcích i jeho novela tedy znamenají značný pokrok, budou ještě řadu let přetrvávat problémy, z nichž největšími jsou stav databáze poplatníků a málo reálná možnost postihu „černých diváků“ (především fyzických osob).  Platební morálka souvisí do jisté míry i s penetrací okruhu ČT2 a v této souvislosti bude stále důležitější i satelitní distribuce  programů  České televize. 
Efektivní výběr televizních poplatků je závislý především na kvalitní a úzké spolupráci s Českou poštou, která musí být podložena smluvně, jak v oblasti poplatníků – fyzických osob, tak v oblasti poplatníků – právnických osob a fyzických osob podnikajících. Bude nutné stabilizovat vazby mezi odbornými útvary České televize, najít platformu pro spolupráci s Českým rozhlasem (především v oblasti právnických osob a fyzických osob podnikajících), vhodným způsobem připravit a realizovat kampaně proti tzv. neplatičům, zefektivnit systém vymáhání poplatků soudní cestou s minimalizací nákladů a s cílem unést důkazní břemeno při soudním řízení, a na základě praktických zkušeností připravovat podklady pro legislativní změny zákona o televizních poplatcích. K zajištění úkolů agendy televizních poplatků je důležitá existence samostatného útvaru televizních poplatků.

Novela  zákona o rozhlasových a televizních poplatcích  nepřijala mechanismus ke zvyšování televizního poplatku indexací, tj. stanovením koeficientu nárůstu poplatku v závislosti na inflačním vývoji, jako je tomu např. ve Velké Británii. Zvýšení televizního poplatku bude vždy problémem politickým a sociálním a i v budoucnu se bude obtížně prosazovat.  Vždy bude záležet na České televizi, aby přesvědčila zákonodárce, že jsou vyčerpány všechny možnosti, jak dosáhnout snížení nákladů, a že úprava výše poplatku je nezbytnou nutností pro naplňování poslání České televize. Nevyhnutelnost legislativního kroku bude přinášet i riziko dalších zásahů  do mediální legislativy v neprospěch České televize.

Zvyšování příjmů lze dosáhnout:
•	zvyšováním počtu platících poplatníků televizního poplatku,
•	absolutním zvýšením sazby televizního poplatku,
•	stabilizací podílu České televize na reklamním trhu, přičemž se Česká televize bude  v nejbližších letech orientovat na  spolupráci s jediným mediálním zastupitelstvím,
•	rozumným zvyšováním příjmů z dalších podnikatelských aktivit. 

Výnos z vysílání reklam a sponzorování lze zvyšovat s kvalitou vysílaného programu. Můj odhad pro rok 1998 činí až 8 % oproti schválenému rozpočtu.

Případné budoucí příjmy ze společného komerčního provozování tematických digitálně šířených okruhů lze určit až po roce 2000. Primárně by však měly takové výnosy pokrýt dodatečné náklady související s provozováním volně přístupných digitálně vysílaných tematických okruhů České televize – viz  část VI. c). 

IV. 	b) Předvídatelné změny ve struktuře nákladů na výrobu a vysílání České televize v nejbližších letech 

Tlaky ostatních vysílatelů a celkový růst cen v audiovizuální sféře doma i ve světě jsou (mimo dopady inflace) důvodem růstu klíčových položek nákladové části rozpočtu České televize. Kromě investičních položek, ještě po několik let souvisejících zejména s inovací výpočetní techniky a mohutnou digitalizací, patří k nejdynamičtěji se vyvíjejícím  náklady na akvizici práv k zahraničním pořadům a  k přenosům velkých sportovních akcí.
   
Při zajišťování vysílacích práv k nejvýznamnějším světovým sportovním událostem se stále jako klíčové jeví členství v EBU. Česká televize bude mít možnost zprostředkovat divákům v České republice řadu špičkových sportovních událostí, např. olympijské hry až do roku 2008. O právech k některým dalším sportovním akcím, např. k MS v ledním hokeji, nebo ke Světovému poháru (MS) ve fotbale, bude nutno usilovat i mimo EBU. Úspěšně se tak podařilo vést jednání v případě několikaletého kontraktu na přenosy fotbalové Ligy mistrů.  
 
Hospodaření České televize v příštích letech musí směřovat k dosažení mírně přebytkového rozpočtu jako jediného dodatkového zdroje (kromě odpisů investičního majetku)  financování investičních potřeb a rezervního fondu na krytí mimořádných potřeb. Současně musí Česká televize neustále průběžně zhodnocovat dočasně volné finanční prostředky na účtu a rozumně investovat volné finanční prostředky takovým způsobem, aby inflační dopad na ně byl co nejmenší.
       
Je nutné zdůraznit, že ekonomická nezávislost je jedním z nezbytných atributů veřejnoprávní televize, jejíž role v demokratickém státě je subjektem jiného typu nezastupitelná. Česká televize, stejně jako téměř všechny veřejnoprávní televize v Evropě, bude stále čelit problému, zda příjmy z televizních poplatků a z vysílání reklam postačí alespoň k  udržení současného rozsahu činností a k  zachování kvality programu. Předpokladem je zvyšování příjmů a racionální omezování nákladů. V této souvislosti je třeba zdůraznit předpokládaný hlavní rys vývoje v příštím období: permanentní růst tzv. neovlivnitelných nákladů (ze strany České televize) a dlouhodobě neměnná  výše hlavního finančního zdroje – televizního poplatku.

IV. c) Prostor k úsporám
 
Finanční strategie České televize se musí zaměřit na zvyšování příjmů a reálné úspory v oblasti osobních, výrobních i nevýrobních nákladů. Jedině kombinací opatření ovlivňujících podstatně a příznivě příjmovou a výdajovou stránku rozpočtu lze zajistit  financování České televize, a tedy i její budoucnost. Všechny postupy musí vést ke každoročně vyrovnanému rozpočtu České televize, který jako takový bude konstruován vždy složitě. Důvodem je fixní, zákonem stanovená sazba poplatku, která nereaguje na inflační nárůst cen.	

Omezení nákladů lze dosáhnout:
•	neustálým zvyšováním efektivity výroby televizních pořadů, a to i v souvislosti s investiční strategií,
•	efektivním vynakládáním prostředků v nevýrobních útvarech,
•	pravidelným prověřováním funkčnosti organizační struktury,
•	optimalizací počtu zaměstnanců,
•	snižováním energetické náročnosti.

Velmi seriózně bude muset vedení České televize zvážit případný strategický kapitálový vstup do a.s. České radiokomunikace, neboť tento prakticky monopolní dodavatel telekomunikačních služeb v oblasti distribuce (a částečně i příspěvkových tras) bude v nejbližší době procházet privatizačním procesem. Podle dostupných informací  se bude jednat o velmi vysokou investici, avšak s perspektivní návratností a zejména s pojištěním zachování vlivu na postup partnera, jehož podnikání je pro existenci veřejné  služby televizním vysíláním fatální.  

IV. d) Efektivita a kontrolní mechanismy 
	
Jednou z rozhodujících a prakticky ovlivnitelných nákladových položek jsou výdaje spojené s výrobou pořadů.  Česká televize má pod přímou kontrolou výrobní náklady. Proto i nadále bude nezbytná průběžná analýza efektivity výroby, zabývající se všemi úseky výrobního řetězce a výrobou v různých kapacitách. Prioritou při výrobě pořadů České televize zůstává i do budoucna maximální využívání vlastních kapacit, za neustálého testování trhem nabízených výkonů. Cílem je dosažení a udržení vyrovnané bilance všech interních a externích nákladů a výnosů útvarů poskytujících služby při výrobě pořadů. Důsledné sledování využití kapacit umožní jejich optimalizaci a jí odpovídající počet zaměstnanců. Výsledky analýzy efektivity výroby lze pak promítnout do koncepce rozvoje nových technologií a personální strategie.

Bude nutno zvýšit frekvenci „vnitropodnikových“ kontrolních akcí, na jejich základě energicky postihovat konkrétní pochybení, případně zasahovat personálně a závěry akcí metodicky zobecňovat. Při  produkci maximalizovat využití disponibilních výrobních kapacit a organicky zapojit  využitelné kapacity ve všech studiích. Uplatňovat vyšší synergii všech pracovišť České televize (tedy nejen výpočetní techniky a jednotného dispečinku technických kapacit) v celé České republice, např. při vedení účetních a finančních operací (cash-flow), skladového hospodářství, fundusu scénografie a provozu archivu a programových fondů. Nabídky soukromých výroben bude nutno co nejpečlivěji prověřovat a testovat a věnovat mimořádnou péči smluvní agendě.

V. Jednoduchý, pružný a adaptabilní systém řízení pro televizi veřejné služby na prahu třetího tisíciletí

V České republice je kritérium úspěšnosti komerční televize velmi jednoduché: maximální sledovanost a podíl na trhu v celé populaci.  Přesněji cílit pro ni nemá smysl, neboť jenom tak může dosáhnout požadovaného zisku. Proto může být řízena velmi jednoduše na základě strohého centralismu, nepřipouštějícího vnášení jakýchkoli jiných kritérií. Úkol televize veřejné služby je nesrovnatelně složitější: uspokojovat potřeby diváků v celé pestrosti škály jejich individuálních zájmů a potřeb, sloužit i všem těm, pro něž se komerční televizi  „nevyplatí“ vysílat. 

Požadavky, kladené na řízení televize veřejné služby, jsou však ještě složitější: vysílací schéma vysílatele ze zákona respektuje v evropských podmínkách tradiční svátky a proměnlivý časový rytmus křesťanského kalendáře, stejně jako ostatní národní a náboženská specifika, mnohem hlouběji a rozsáhleji než struktura vysílání komerčních stanic. Zároveň je vysílatel veřejné služby povinen mnohem výrazněji měnit svou programovou nabídku v závislosti na aktuálních událostech závažného významu (např. formou mimořádných zpravodajských relací, přímých přenosů z výjimečných událostí atd.). To obojí vyžaduje výrazně vyšší schopnost kvalitní koordinace výrobních kapacit i operativnější řízení a plánování vlastního vysílání, pružnost a operativnost řízení. Jak těmto často protichůdným požadavkům nejlépe – to znamená nejefektivněji, s nejmenším počtem lidí a nejjednodušším způsobem – vyhovět?  

V. a) Producentský systém jako východisko

Současná organizační struktura prokázala nejen životaschopnost, ale umožnila České televizi, svojí pružností a koncepcí delegovat osobní odpovědnost a přesně stanovené pravomoci na konkrétní funkce, „přežít“. Většina top-managementu, na kterém leží největší tíha fungování organizační struktury, své úkoly zvládla. V příštích letech je nutno s největší důsledností vyžadovat uplatňování delegovaných pravomocí spolu s neobvykle vysokou mírou odpovědnosti a  disciplíny i od všech dalších vedoucích  (na 2., případně 3. stupni řízení s případným důsledkem jejich redukce). Principy rozhodování v České televizi  musí být v každém okamžiku podřízeny účelu této televize, tj. poskytování služby veřejnosti. Styl řízení je zvolen tak, aby co nejméně omezoval rozhodování producentů a šéfproducentů (ředitelů studií), podřízené sice jednotné koncepci, avšak spoléhající na aktivitu, iniciativu, odpovědnost a tvůrčí potenciál jednotlivých osobností. Velká míra pravomocí, přenášená na nižší stupeň řízení, s sebou nese samozřejmě vyšší míru odpovědnosti. Je to styl, který v přísně stanoveném ekonomickém rámci umožňuje využít maximum invence všech, kteří se na výrobě podílejí.

V. b) Zřetelný sled kompetencí a odpovědnosti

Bude nutné již existující průhlednost hospodaření České televize vhodně deklarovat. Kromě  vydávaných ročenek v plné i redukované verzi, příležitostných argumentačních materiálů a podkladů pro Radu České televize budeme muset nalézt další příležitosti k seznamování široké laické i odborné veřejnosti s tvorbou vysílacího schématu, s jeho projekcí do výrobního úkolu, s jeho přesným finančním vyjádřením. Jde o to, aby každý plátce televizního poplatku získal reálnou možnost poznat průhlednou konstrukci rozpočtu, průběh vlastního rozpisu prostředků na jednotlivé útvary, stálý tlak na hospodárnost všech aktivit, pečlivě vedené a detailní účetnictví a zejména  neobyčejně přehledné hospodaření České televize. 

Za každou uvedenou operaci jsou v organizační  struktuře České televize konkrétně odpovědné určité osoby. Tak jako je běžná  prezentace jmen jednotlivých producentů, veřejnosti nesmí zůstat utajena jména kompetentních  vedoucích, kteří činí zásadní rozhodnutí ovlivňující hospodaření, produkci a  podobu programu České televize. Vedení České televize musí najít dostatek poctivé odvahy k tlaku na Radu České televize, aby ve své Výroční zprávě o činnosti a hospodaření České televize  úplně reflektovala skutečný stav průhlednosti hospodaření a všech aktivit České televize. Zabránilo by se tak zbytečné agresivitě a averzi poslanců a senátorů  při jejich hodnocení  České televize.  

V. c) Vztah k veřejnosti

Bude  třeba vytrvale zlepšovat tvář České televize v očích veřejnosti. To není otázka jen mohutné rekonstrukce public-relations, ale zejména dokončení transformace vztahu všech zaměstnanců České televize k veřejnosti, otázka pokory i vzájemného respektu. Vysoká vnitřní kultura vztahů musí být normotvorná a hodná následování. Veškerý kontakt s  veřejností (jak písemný, tak bezprostřední), včetně spolupracujících autorů, režisérů, účinkujících, externích členů štábů a tzv. odborné veřejnosti, musí mít nejvyšší standard slušnosti, solidnosti, „štábní“ kultury, postrádat aroganci, musí být vstřícný a korektní a obsahovat automaticky omluvu v případě pochybení (na straně) České televize. Bude se nadále dbát na posílení standardní zpětné vazby (výzkum sledovanosti, dopisový a telefonický ohlas, novinové rešerše apod.)

Veškerá prezentace České televize musí být korektní, vkusná, stylově čistá a po všech stránkách na vysoké úrovni.

V prvním čtvrtletí roku 1998 bude dokončen i Manuál jednotného grafického stylu (brand-identity) České televize na obrazovce i mimo obrazovku (on-screen i off-screen). Tato pomůcka bude  obsahovat  mj. i návod  na vzhled všech tiskovin, tiskopisů, automobilů apod. i vnitřního orientačního systému. Existence manuálu bude napomáhat  vytváření nezaměnitelné, vstřícné a vlídné tváře České televize.

V. d) Cesty redukce počtu zaměstnanců při zachování všech funkcí televize veřejné služby v plném rozsahu.

Další snižování počtu zaměstnanců České televize (jen v roce 1998 půjde minimálně o 90 osob) bude závislé na rozvoji trhu nabízejícího služby a výkony, zatím (či v budoucnu) poskytované vlastními zaměstnanci. Proto je nutno stále důkladně prověřovat trh a v případě záruky stejné úrovně kvality a nižších nákladů zadávat úkoly privátním firmám a výrobnám mimo Českou televizi. Současná organizační struktura včetně dosahované efektivity a míry zaměstnanosti by  měla být do tří let  znovu prověřena (po řádném výběrovém řízení a po dohodě s  Radou České televize)  renomovanou konzultační firmou. 

V oblasti aktivní personalistiky bude již konečně možné skutečně pracovat s „lidskými zdroji“, pravděpodobně i zřídit – v návaznosti na existující analýzu firmy Activities a bez nárůstu pracovníků – malý specializovaný útvar pečující o vyhledávání nadějných osobností (zejména redaktorů a dramaturgů) a o aktivnější vzdělávací projekty. Cílem  koncepční personální práce bude vytvoření profesionálního týmu vnitřně spjatého s Českou televizí,  podílejícího se na šíření jejího dobrého jména, na programové tvorbě schopné uspokojit diváka a vážícího si možnosti budovat svoji profesní a osobní kariéru ve spojení právě s touto institucí.

VI. Úskalí nadcházejících technologických změn a s nimi související proměny role televizí veřejné služby

Na téma konvergence, oborového splynutí nyní ještě specifického vysílání s komunikačními technologiemi, následně ohrožené perspektivy plnoformátové televize, volně šířené televize (free-TV), televize poskytující službu veřejnosti (public-service TV) po roce 2000 atd., apod. jsou nyní pořádány  desítky odborných konferencí na celém světě.
     
VI. a) Digitální televize jako problém sociální a psychologický

Již s ohledem na výše vyslovené – v části III. d) – mají podle mého názoru  plnoformátové, volně  přístupné vysílací okruhy perspektivu, zejména v zemích s jazykovou menšinou. V České republice  napomáhají takovému stavu i silní komerční celoplošní vysílatelé ostře vedeným bojem proti rozvoji digitálního vysílání disponujícího  mnohaproudou informační dálnicí pro konkurenci (přibrzďují vývoj – jako „štrajchpudlíci“). Taková situace zvyšuje důležitost volně přístupné služby veřejnosti televizním vysíláním. K její záchraně je však třeba aktivně přispět, neboť nekorektní tlak soukromých vysílatelů v České republice (dnes již pod unifikujícím deštníkem), zejména z ekonomických, a v našich podmínkách   i z politických důvodů, nepoleví. Je třeba vytrvale získávat „argumenty pro to, aby na informační dálnici byl vyhrazen i jeden veřejnoprávní pruh. Ten však nevznikne automaticky. K jeho vyhrazení bude potřeba politická vůle zúčastněných.“

I pro  budoucnost České televize v nadcházejícím digitálním věku platí: „Musíme postavit do rovnováhy naši schopnost sebekritiky s příslušnou dávkou sebevědomí. A především, musíme si i nadále připomínat, že jedinou věcí, na které při vysílání záleží, jsou pořady.“

VI. b) Pilíře úlohy televize veřejné služby ve světě nových médií

Vyjádřeno velmi stručně, jde o dosažení čtyř zásadních pilířů služby veřejnosti televizním vysíláním: kvality, rozmanitosti, inovace spojené s osobitostí a reflexe národní kultury. 
 
Vycházeje podrobněji z koncepce programu  jde o:
•	iniciaci a reflexi kvalitních dramatických, komediálních, hudebních a audiovizuálních uměleckých děl  včetně  výtvarného, vizuálního a reprodukčního umění,
•	rozmanitost kulturních aktivit v České republice,
•	srozumitelné, nestranné zpravodajství a publicistiku,  
•	podporu poctivé a informované diskuse na celostátní, regionální i místní úrovni,
•	pořady vzdělávací povahy,
•	široké pokrytí sportovních zájmů a zájmů spojených s volným časem,
•	vysoký standard původních dětských pořadů,
•	pořady odrážející život a zájmy místního i celostátního publika.

VI. c) Česká televize a digitální vysílání

Klasicky šířený dvacetičtyřhodinový programový servis je již skutečností. Velkým úkolem je nejen nepřetržitý zpravodajský servis, ale zejména jeho neustálé komplexní zkvalitňování. V nejbližších letech Česká televize představí specializovaný zpravodajský okruh šířený digitálně (zřejmě pod názvem ČT-News). Dalšími digitálními volně přístupnými programy by měl být okruh vzdělávací (prozatím nazývaný ČT-Univerzita) a komponovaný z archivních pořadů (zřejmě ČT-Zlatý fond ). K prvnímu pokusnému digitálnímu terestrickému vysílání dojde podle mého soudu lokálně již koncem roku 1998. Při zvažování dalších digitálně šířených okruhů (např. regionálních) bude z ekonomických důvodů nutno brát v úvahu  podmíněný přístup diváků, případně spolupráci s komerčním subjektem. 

Digitalizace vlastních výrobních kapacit  České televize bude pokračovat.  V souvislosti s digitalizací příspěvkových tras (investicí do mobilních digitálních SNG a vysílacích a přijímacích stanic v Televizních studiích Brno a Ostrava, případně v dalších lokalitách) bude usnadněno dodávání, komunikace a výměna zpravodajských materiálů. Bude tak prakticky dovršena integrace všech studií (pracovišť) a kapacit České televize do funkčního technologického celku.
 
Česká televize  již zavádí a v nejbližších letech bude neustále rozvíjet nejmodernější „redakční systém“, který současný vývojový stupeň nabídky výpočetní techniky dovoluje. Jedná se o stavebnicovou strukturu otevřenou pro budoucí implementaci softwaru vhodného ke kompletnímu zpravodajskému servisu a umožňujícího perspektivní kroky ke komplexní práci s audiovizuálními materiály v celostátním propojení. 

Ještě před již zmíněným zvýšením počtu vysílaných okruhů bude rozšířená nabídka služeb České televize obsahovat větší množství pořadů vybavených skrytými titulky (vč. pořadů „živě“ vysílaných), zvláštní zpravodajství ve znakové řeči, zvýšený počet pořadů vybavených stereo či dvoukanálovou zvukovou modulací, v budoucnu po upřesnění vysílacích standardů i pořady s vícekanálovým zvukovým doprovodem („domácí kino“), teletext na ČT2 (nabízí se zejména možnost tzv. expresteletextu v češtině, či čtyřjazyčná verze teletextu Euronews), v úvahu přichází i možnost vysílání skrytých podtitulků v jazycích národnostních menšin žijících v České republice, divákům bude nabídnuta i vyšší úroveň služeb typu VPS, po vyjasnění standardu bude zaveden tzv. elektronický programový průvodce (EPG), pronikavé bude obohacení vzhledu i obsahu internetové stránky České televize spolu s přípravou provozu živého vysílání tzv. systémem „RealVideo“. V blízké budoucnosti bude nutné posoudit a ve spolupráci s komerčními subjekty zavést i vysílání datových služeb typu Intercast.

VII. Místo České televize v občanské společnosti počátku třetího tisíciletí

Již nyní vstupujeme do éry, v níž se díky novým komunikačním technologiím otevírají pro vysílání (používám zde pro zjednodušení termín „vysílání“, nicméně zahrnuji pod tento pojem i multimediální komunikaci) nedozírné komunikační možnosti, které musí být vysílatel veřejné služby v zájmu občana připraven využít.      

V případě realizace tohoto projektu bude Česká televize na prahu roku 2004 připravena plnit v proměněné době své úkoly přinejmenším stejně dobře, jako to činí dnes: obdařena důvěrou veřejnosti, respektována  doma i v zahraničí, efektivně fungující  bez dluhů a úvěrů a plně schopna vyrovnat se s výzvou nejbližších let.

Ivo Mathé

V Praze, dne 5. ledna 1998                                                                                              

Příloha č. 1
Strategickým cílem České televize zejména je:
1) 	naplňovat své poslání – službu veřejnosti,
2) 	plnit úlohu významné kulturní a normotvorné národní instituce ve smyslu posilování    národního vědomí a péče o duchovní dědictví a mateřský jazyk,
  3) poskytovat svými programy službu celé veřejnosti a představovat tak faktor společenské soudržnosti a integrace osob, skupin a společenství, rozvíjet národní identitu českého národa, národnostních a etnických menšin,
  4) poskytovat dvacetičtyřhodinový programový a zpravodajský servis,
  5) usilovat o šíření vyvážených, objektivních a ověřených informací a o prezentaci růz-norodých  myšlenek a názorů a tím podporovat dodržování lidských práv a rozvoj skutečné demokracie,
  6) zajišťovat původní vlastní zpravodajství z České republiky a prostřednictvím stálých a příležitostných korespondentů i z celého světa, 
  7)	 chránit žurnalistické zdroje informací,
  8)	 vytvářet vhodné pracovní podmínky tvůrčím pracovníkům a žurnalistům, zajišťovat jejich tvůrčí nezávislost vůči politickým silám a tlakům ze strany soukromých zájmových skupin nebo státních orgánů,
  9)	 vytvářet pluralitní, moderní a různorodé pořady, v nichž se spojují etické standardy se   standardy kvality a odrážejí tak různé filozofické názory a náboženská přesvědčení,
10)	 klást zvláštní důraz na původní českou produkci, zejména dramatickou tvorbu, spolupracovat s nezávislými producenty, a to v oblasti televizní tvorby s přesahem do projektů kinematografických,
11) 	přispívat svými pořady k všestranné a vkusné zábavě diváků,
12) 	prostřednictvím přímých přenosů zprostředkovávat divácké veřejnosti významné  společenské, politické a kulturní události,
13) 	zprostředkovávat divákům velké sportovní události a poskytovat informace o minoritních sportech,
14)	 přispívat svými pořady k rozšiřování vzdělanosti, porozumění a tolerance,
15)	usilovat o vysoký etický standard svého programu, zejména jde-li o zobrazování násilí   a ochranu dětí a mládeže,
16)	 rozšiřovat další programové služby divákům,
17) 	průběžně usilovat o navázání vstřícného dialogu s diváckou veřejností, a to jak prostřednictvím televizní obrazovky, tak i různými mnohotvárnými aktivitami zaměřenými na přímý kontakt s televizním auditoriem,
18) 	vybudovat funkční a spolehlivou zpětnou vazbu systematickým využíváním sociodemografických výzkumů,
19)	 posilovat ochranu držitelů autorských práv a práv příbuzných a zároveň zjednodušovat oběh evropských audiovizuálních děl,
20)	 vytvářet a zajišťovat veškeré podmínky pro uchování programových fondů České televize jako národního kulturního dědictví,
21)	 usilovat o maximální rozšíření kvalitního televizního signálu programu České televize na celém území České republiky,
22)	 sledovat a vyhodnocovat zavádění nových komunikačních technologií, zvláště digitálního vysílání a nových služeb,
23)	 dbát o  efektivní výběr televizních poplatků a  dosažení příjmů  z podnikatelské činnosti,

24)	 usilovat o efektivní výrobu pořadů uváženým snižováním nákladů,
25)	 podporovat stálý vnitřní konstruktivní dialog tvůrců, žurnalistů a ostatních pracovníků České televize s vedením České televize,
26)	 zajišťovat kvalitní systém odborného školení pro všechny perspektivní zaměstnance,
27)	 zapojovat se do mezinárodních aktivit veřejnoprávních vysílatelů.