Jiří Koubek

I. (úvaha)
Česká televize:
ano, nebo ne?

 ”Veřejná vysílací služba není yetti”
(parafráze výroku  poslance Petra Plevy1)

I podle problematicky novelizovaného zákona č. 483/1991 Sb. o České televizi2)  je základním úkolem České televize poskytovat službu veřejnosti (”public service”) v rámci své působnosti, tj. být ”vysílatelem veřejné služby ve veřejném zájmu” (”public interest” nebo "public convenience, interest  or necessity"), tedy být pluralitním médiem v rámci  programové služby. Podle standardů  "Evropské vysílací unie" (EBU)  veřejné vysílání slouží veřejnosti, je veřejností financováno a podléhá kontrole veřejnosti. "Pokud z pozitivního vymezení veřejného vysílání plyne, že je to služba pro veřejnost, pro veškeré obyvatelstvo dané země, pak je zřejmé i jeho negativní vymezení - není podřízeno vládě, parlamentu, prezidentovi ani žádné politické straně či církvi a neslouží ani (soukromým) zájmům žádné společenské skupiny … Na všech těchto vlivech musí být nezávislé a sloužit "jen" zájmům lidí jakožto občanů spíš než jako spotřebitelů". (Dr. W. Rumphorst, EBU).   

Právní postavení České televize je výsledkem zavedení duálního (smíšeného) systému vysílání  podle evropských vzorů, takže počátkem devadesátých let u nás došlo:
a)	k odstátnění elektronických (audiovizuálních) sdělovacích prostředků,
b)	ke změně přístupu k fyzikálně limitovanému, a proto regulovanému,  kmitočtovému spektru (pro vysílatele ze zákona a vysílatele s licenci), jež má objektivně charakter veřejného statku z něhož má profitovat celá veřejnost,
c)	k diferencovanému přístupu k finančním prostředkům.

Duální systém má fungovat, přesněji řečeno měl by fungovat na bázi  koexistence mezi komerčními vysílateli a veřejnými vysílateli ze zákona. To znamená  nikoli  antagonisticky, jak se to dnes v mnoha případech u nás bohužel děje (srovnej s výsledky Peacockovy komise, VB, z r. 1986: "… prodej vysílacího času pro reklamu není trhem, který odráží preference diváků, ale trhem …, který s objektivně zjištěnými diváckými zájmy často nebývá totožný"). 

Je samozřejmé, že přechod od státního vysílání k veřejné službě (při zachování a rozvíjení kultury a kulturnosti média) nemohl proběhnout bez určitých problémů. Nutno zdůraznit, že minulé ”státní vysílání v politickém a ekonomickém monopolu jedné strany”, je svou strukturou a dopadem odlišné od standardních úkolů veřejné služby. Proto opakuji:  odstátnění televizního vysílání neznamená (a neznamenalo) automaticky vznik veřejné služby. To v mnoha případech dokázala praxe.

V České republice se v rozporu se skutečnými standardy veřejné služby, rozšířil jistý mediální mysticismus, přesněji řečeno  mediální bludy3) , a to, že odstátnění (při zachování nezbytné ekonomické základny, tj. koncesionářských poplatků) je již de facto ”veřejnou službou ve veřejném zájmu”. Řada událostí ale razantně ukázala – a ukazuje -, že tomu tak plně není. Přítomný stav – a nehledejme zde konkrétní viníky, protože de jure neexistují (vinou je spíše ”revoluční entuziasmus” neodpovídající realitě) – v této oblasti potvrzuje, že došlo do značné míry k zakonzervování procesu transformace České televize, tj. přechodu od státního (autoritářského) vysílání  k veřejné vysílací službě, zejména v posledních letech, cca od r. 1998.  

Výsledkem je bohužel  (více či méně – případ od případu), již čitelná eroze  základních (viz. str. 3) úkolů veřejné služby, kde iniciativu (tristním příkladem je např. ústup z tradičního a původního času večerních zpráv ve prospěch komerčního vysílání i ztráta copyrightu "Televizní noviny" a zavedení anonymního názvu "Události", atd., atd.)  mají v rukou komerční vysílací společnosti, a kdy mnohdy stále více na adresu České televize platí: ”diváci plačte!” (ale pořád plaťte)  

Základní pozitivní ”dogmata” provozních podmínek veřejné služby - v podstatě systémové normy - jsou zakotvena v řadě usnesení a doporučení RE a EU. 4)  Ironickou – asi již nikdy nezodpovězenou - otázkou ovšem zůstává, proč tyto principy a zásady se nestaly tím tolik hledaným vnitřním kompasem a hnacím motorem České televize.

Vždyť téměř již everegreenovým vzorem - kromě základního dokumentu, kterým je  Směrnice Rady (89/552/EHS) z 3. října 1989 s pozměňující Směrnicí 97/36/ES z 30. června 1997, označované jako "Televize bez hranic" -  (a proto asi nezajímavým) je obsah tzv. Pražské konference (1994) - 4. evropské ministerské konference RE o masmédiích -, která  v  Akčním plánu popisuje podmínky veřejné vysílací služby,  jež shrnuji v následujících (citovaných)  "třech veřejnoprávních maximách”, nebo jinak řečeno   ”základních provozních dogmatech-podmínkách veřejné vysílací služby”:

1. ”Potřeba zaručení trvalosti a stability veřejného vysílání"

2.   Při zachování ”primární funkce veřejného vysílání jakožto základního faktoru
pluralitní komunikace přístupné všem a sociální soudružnosti”

3.  Z čehož plyne i základní veřejný zájem ”udržovat a rozvíjet systém veřejného vysílání v prostředí charakterizovaném rostoucí konkurenční nabídkou v oblasti programových služeb a rychlých technologických změn”.

Tato ”tři základní dogmata” (normálním rozumem nezpochybnitelná) by měla být základní osou konkrétní, čitelné a realizovatelné  ”komplexní strategie rozvoje a stability vysílatele veřejné služby”, zvláště v budoucím Kodexu České televize.
 
Stabilita a rozvoj média na bázi těchto TŘÍ principů veřejné služby předpokládá  ovšem neoddiskutovatelnou reformu (restrukturalizaci) České televize, tj. dokončení transformace.

Prvním základním a systémovým krokem reformy musí být diskutovaný a řádně oponovaný ”modelový návrh strukturovaného systému  veřejné vysílací služby”, abychom se vyhnuli novým mýtům a kolizím!

Dalším procesem, abychom se nestali pouhými vyznavači výrobní a vysílací technologie, kterým musí  Česká televize projít (cituji), je její "zkouška etiky". Jde o to, aby se  uchránily nejen seriózní pořady a rozmanitost tvorby (v praxi to znamená nabízet více než trh), ale aby se nezapomínalo také na to, na co se neustále zapomíná. Tj. na prostý fakt, že televizní programy nepatří České televizi, ale celé veřejnosti. A právě  v této oblasti  musí Česká televize zahájit s veřejností otevřený dialog. Což je dluh, který vyžaduje angažovanost všech vedoucích pracovníků. Otázka etiky programu - kde komunikace sama je již morálním aktem - je aktuální. Nelze ji - zejména vlivem agresivního reklamního a marketingového průmyslu - bagatelizovat a tak se vyhnout podstatě problému: "podávat svědectví pravdy o životě, lidské důstojnosti, o autentickém významu naší svobody a naší vzájemné závislosti" (Jan Pavel II., Poselství k XXXIII. Světovému dni sdělovacích prostředků). Jde zejména o ty účelové manipulace v audiovizuálních produktech, které se projevují hypertrofovaným násilím jako normou chování, v potlačováni erotiky ve prospěch sexuální mechaniky (tj. pornografie), v publicistice podle systému "dobrá zpráva žádná zpráva" a zběsilou výrobou  senzací. atd. Tímto  relativizováním  - a tím de facto potlačováním - základních kulturně-civilizačních (stabilizačních) norem chování se  posiluje zvláště vnitrodruhová agresivita. Zaštiťovaná  jak "experty " (z různých  vědeckých pracovišť a kateder), tak i bulvárem všeho druhu. Jako kdyby rozklad společnosti byl základním cílem (srovnej K. Lorenz: Osm smrtelných hříchů). Proto i Česká televize má "činit dobré populárním a populární dobrým" (BBC).           

Závěrem zdůrazňuji, že nelze (a bylo by to hloupostí) popřít všechny pozitivní kroky - zejména technického, ale i programového a personálního charakteru -, které Česká televize po r. 1989 vykonala, zejména v období rozmachu téměř monopolního komerčního vysílání. 

A nakonec:

1.	Přeji Radě České televize, aby se "opět" nedostala do role mediálně štvané  zvěře za svá rozhodnutí, zejména ze strany rychlopalných novinářů - protože jsme v Čechách.
2.	Přeji budoucímu generálnímu řediteli České televize a jeho týmu nezbytnou psychiatrickou kliniku, protože vše co udělají bude "opět" špatné - protože jsme v Čechách. 
3.	Přeji také magistrátu hl. města Prahy, aby nemusel rozšiřovat Václavské náměstí - protože jsme v Čechách. 
4.	A  přeji všem občanům této země, mužům, ženám a hlavně dětem, aby i v České republice byla  normální (tzn. slušná, kreativní, ale i hezká) televize veřejné služby - což by bylo důkazem, že nejsme již jenom v Čechách.      
__________________________________________________________________________
Poznámky:

1)  původní výrok P. Plevy (na 31. parlamentní schůzi v lednu t.r.) zněl ve smyslu "všichni sice mluví o veřejnoprávnosti, ale stejně jako o yettim - také ho  nikdo neviděl".

2)  na kterém (souběžně s návrhem novely Českého rozhlasu) jsem spolupracoval v r. 2000,   v rámci expertní skupiny na MK ČR .

3)  dalším  tzv. ”pozoruhodným”  aspektem je v Čechách šířený názor o jistém vzoru  veřejné služby  ze strany určitých komerčních vysílatelů, i když prokazatelně komerční média hrají jinou hru (tj. striktně ekonomickou) než média veřejné služby.

4)  které jsou obsaženy jak v tzv. Pražské konferenci z r. 1994, tak i v řadě dalších usnesení a doporučení RE a EU, např. v: doporučení č. 1147 (1991) Evropského parlamentu,  doporučení  č. R (96)10 Výboru ministrů členských zemí RE z 11.9.1996, doporučení č. R (97)21 Výboru ministrů členských zemí RE z 30.10.1997, doporučení  č. R (99)1  Výboru ministrů členských zemí RE z 19.1.1999, Rezoluci Rady EU a vládních představitelů členských států o veřejnoprávním vysílání z 25.1.1999 (1999/C/30/01), Amsterdamské smlouvě (1999) s Protokolem o systému veřejnoprávního vysílání v členských zemích, 6. evropské konferenci ministrů  RE v Krakově, 16. 6. 2000, aj.
(zvýrazněná usnesení  jsou klíčová)

II. (projekt)
Úvod do reformy České televize 
(cesta k emancipaci)

"Jaký má smysl snažit se měnit BBC? Proč by BBC měla projít radikální proměnou právě v době, kdy musí čelit stále prudším a osobnějším útokům ze strany některých novinářů, v době, kdy jsou její komerční konkurenti bezohlednější než kdykoliv předtím… .?"
Greg Dyke, generální ředitel BBC 

Jak vyplývá z mé ”Úvahy” o veřejné službě, lze komplexní výrobní a vysílací systém (tj. Českou televizi)  strukturovat tak, aby veřejná služba byla transparentní a kontrolovatelná,  tzn. i stabilní, a zodpovědná v rámci své působnosti.*) 

Celý proces musí proběhnout v základním konsensu mezi zaměstnanci České televize, Radou České televize, Parlamentem ČR a veřejností, s tím, že již nelze připustit někdy vskutku ”originální české názory” co je veřejnoprávní. Mající  nejblíže k jakési mediokracii orwellovského typu či "zprávám z Marsu", a ne k evropským standardům.

Proto  bez komentáře (ale ironicky v souvislosti nejen se situací před listopadem 1989) připomínám zejména čl. 19 ”Mezinárodního paktu o občanských a politických právech” a čl. 10 ”Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod”, aby bylo zřejmé, že stále platí: nelze od sebe dělit svobodu a zodpovědnost!

Podstatou předloženého emancipačního návrhu Úvodu do reformy je dokončení transformace České televize (při rozvíjení a respektování kultury a kulturnosti) do standardního systému moderního, transparentního a efektivního vysílatele veřejné služby. Prioritním výsledkem tohoto postupu se stává zejména rozšíření relevantních programových služeb na základě tzv. veřejnoprávního know-how, jehož základem jsou v "Úvaze" uvedená ”tři dogmata veřejné služby”.

Současný krizový stav České televize lze totiž popsat i takto:

1. Základním problémem je, že dostatečně neexistuje plnohodnotná a vyvážená programová nabídka (v základních třech blocích, kterými jsou informace, vzdělávání a zábava) plynoucí z úkolů veřejné služby. 

Tzn.: Vysílací plocha je objektivně (programově a ekonomicky) nerovnoměrně využívána. Ne podle časových pásem. Ne podle (stabilizovaného) formátu obou kanálů odpovídajícího cílovým skupinám divákům. Ne podle etiky zodpovědnosti vůči divákům. V praxi tak mnohdy dochází  k iracionálním programovým střetům, programovým ztrátám, které ve svém důsledku znamenají zamezování přístupu k programu relevantním skupinám diváků (viz. např. absurdní zrušení Receptáře, ztráta politické talk-show "S politiky netančím", nebo v oblasti dramatické tvorby  zjevná nedostatečnost a žánrová plochost domácí výroby, jakož neodpovídající zastoupení určitých  pořadů, např. popularizace vědních oborů, atd., nasazování  ratingově minoritních pořadů v prime-time na ČT 1 atd. A to opomíjím takové současné perly  jako "Duch český" apod. Příkladem této "rozpačitosti"- rozporu mezi slovem a praxí - byl i výstup programové skupiny ČT koncem r. 2000).    
 
Vše zmíněné potvrzuje, že v České televizi neexistuje odpovídající systém programování, neexistuje plnohodnotný systém programové komunikace.

2. Neexistuje strukturovaná ekonomika ve smyslu transparentnějšího oddělení nákladů a výnosů vztažených k programu (=  ekonomika produktu např. podle křivky audience share,  tzn. podle časových pásem s jejich odlišnou ratingovou, tj. i "ekonomickou hodnotou" s odpovídajícím
___________________________________________________________________________
*) : S touto úvodní větou vskutku zajímavě korespondují dosavadní  zprávy minulých Rad České televize a Ročenky České televize. V porovnání s fakty  se lze domnívat, že přinejmenším existují dvě České televize. Je tedy otázkou, která z těchto televizí není virtuální?)   

vyhodnocením obou kanálů, parametry nezávislé produkce apod. ),  a nákladů a výnosů logistiky podniku, tj. nezbytných režijních nákladů. 

Tzn.: Výsledkem je stav, že nejsme schopni identifikovat skutečné, odpovídající a optimální náklady na provoz televize a náklady na výrobu a nákup pořadů,  a ve svém důsledku nejsme schopni definovat optimální (reálnou a únosnou) výši koncesionářských poplatků! Lidově řečeno neznáme  ”cenu” televize. Lze se domnívat, že pravidla ekonomického řízení jsou ve své současné podobě překonaná a přestala plnit funkci klíčového nástroje, kterým lze ovlivňovat ekonomické chování útvarů uvnitř České televize a samozřejmě i České televize jako celku. Otázkou také je, jak jsou definovány ekonomicko-analytické ukazatele k základnímu produktu, kterým je program, jako kritéria objektivizující chování jednotlivých úseků pro potřeby srovnávacích analýz. Spíše než o propracovaném "systému" ekonomického řízení lze hovořit o pouhém "stylu" ekonomického řízení, který - obdobně jako na jiných frontách - postrádá jasnou koncepci a vizi, jak ve střednědobém, tak i dlouhodobém horizontu 

Z bodu 1 a 2 nakonec vyplývá:

3.  Neexistuje adekvátní a transparentní organizační struktura (dostatečně odpovídající produktu veřejné služby), která by - jako vybalancovaný systém - byla zárukou řešení základních problémů popsaných v bodě 1 a 2. (Zejména z pohledu ekonomického řízení s prioritami v následujícím pořadí: program - technika - řízení a správa)   

Jde o zásadní problém, z něhož vyplývá síla a slabost organizace, a řídících procesů. Jestliže by Česká televize byla organizačně strukturovaná (i podle své pozice v duálním systému) tak, aby organizační schéma reflektovalo základní výstup, tj. program veřejné služby se svými transparentními zpětnými vazbami, krize by neexistovala.  Opět nutno zdůraznit, že základním cílem návrhu postupné reformy, tj. dokončení transformace státního média na standardního vysílatele veřejné služby, není restrikce, ale restrukturalizace a optimalizace systému ve prospěch koncesionářů způsobem, že vznikne:

-    transparentní a efektivní řízení a organizace média vycházející z  úkolů veřejné služby,
-	komplexní stabilizace a strategie rozvoje veřejné služby (tzn. m.j. rozšíření a optimalizace  programových služeb na základě vybudovaného ”veřejnoprávního know-how”)
Tím vytvoříme systém - konsensuální strukturu -, který zamezí i selhání lidského faktoru. Což by mělo být "kompasovou střelkou" navrhované reformy

A: První fáze reformy:

V první fázi  reformy je absolutně nezbytné přesnější a konzistentnější utřídění základních faktorů strukturujících  systém veřejné služby, například podle jednotlivých kroků zde navrženého diagramu:

I.
Kodifikace veřejné služby: (= základní a ověřitelné parametry produktu = jde zejména o praktické upřesnění § 2 a § 3 novelizovaného zákona č.483/1991 Sb.)

                                                                    III.
                                           Struktura organizace: (= funkční a několikafázové       
                                                        organizační schéma plynoucí z bodů I. a II.
                                                        první návrh viz. část B, 1. krok)  
            
II.
Odpovídající systém  programování (=základní klíč k ČT):
( jde o základní  procesní krok)

Reformním  prvkem dosavadního "producentského systému" by se měla stát struktura tzv. Integrovaného systému programování ("software schedulingu"), která vytvoří most od producentského systému k redakčnímu systému, a to i v první fázi diferencovaně podle formátů ČT 1 a ČT 2 a výhledově dalších kanálů v období digitalizace. 

Jde o systémové posílení pozice ředitele programu (v první a formální fázi propojení "plánování programu a analýzy  programu" -  spojených  např. na úseku vývoje programů s tzv. autorskou dílnou=dát výraznou šanci domácím autorům, archiv+programové fondy, ekonom programů!!, hlavní dramaturg ČT 1 i ČT 2 atd.), které znamená řízení programu, programovou koordinaci a  standardní vztahy k nezávislé produkci apod.  "Integrovaný systém programování" se svou zpětnou vazbou "Programovou dohodou" (jehož základem je postup podle tzv. programového algoritmu = základní "provozní kuchařka programu") se může v budoucnu stát i kýženou "závaznou normou vysílacího schématu".   

Charakteristika diagramu:

Postup podle navrženého diagramu je zárukou systémového  a konstruktivního vzniku tzv. veřejnoprávního know-how. Provázanost a souběh jednotlivých kroků diagramu (I, II, III) je logický a odpovídá funkci veřejné služby.  

B: Druhá fáze reformy:

Jestliže dojde k vyřešení A fáze, lze pokračovat.  Podstatou této fáze je reálná  aktivace navrhovaného diagramu tak, aby postupně, s řádnou oponenturou a v reálném čase (tzn. 3 - 4 roky)  byly realizovány následující základní, reformní a stabilizující kroky, jež jsou na sobě závislé a v podstatě souběžné:

1.   krok:  Náběhové (reformní) organizační schéma České televize:

Současná struktura organizačního schématu (jak již praxe ukázala!) je v podstatě anonymní z hlediska primární zodpovědnosti a pravomocí k základnímu výstupu - programu. Zejména nezaručuje kvalitu produktu.

Neodpovídá i požadavkům na efektivní řízení, na efektivní a transparentní provoz veřejné služby (z pohledu programového, ekonomického, technického a personálního zajištění). Neidentifikuje i postavení základního produktu České televize, kterým je kvalita a nabídka programové služby, což se stane zvláště aktuálním v průběhu začínající digitalizace televizního vysílání. Návrh této ”náběhové organizační verze” vychází formálně z charakteristiky tzv. provozního prostředí České televize, vyhodnoceného podle metodiky SWOT (která sleduje čtyři charakteristické rysy organizace = silné a slabé stránky, příležitosti a způsoby ohrožení) vztažené k základním procesům (viz. návrh  2. kroku) zajišťujících produkt. 
* * *
Návrh první "hrubé" verze tzv. reformního organizačního schématu:
(ve vztahu k produktu) 

                                          Rada ČT 

                                         Generální ředitel           

                                         Výkonný ředitel     

                                                                         Sekretariát g.ř. (+ personální, právní a PR
                                                                         útvary)
                    
odd. AUDITU                                                    Kancelář g.ř.                          
(monitoring, modul    	                       (základní supervize reformy: program, ekonomika,
controllingu)                                       technologie, personalistika) 

              a)                              b)                                       c) 
        Divize programu      Divize vysílání       Divize logistiky    

a) Divize programu (= realizace tzv. Integrovaného systému programování - jinak řečeno Systému programové komunikace - s nezbytnou zpětnou vazbou Programovou dohodou).  

b) Divize vysílání: v první fázi zřídit funkce provozních ředitelů ČT 1 a ČT 2  (+ záloha pro obsazení digitálního multiplexu), TS, vyplývá z 1., 2. a 3. kroku

c) Divize základní logistiky ČT: Ekonomika (plánování a finance, PAM, IS, obchodní odd + poplatky, ekonomika programu aj), technické provozy, výroba a technika atd.
* * *

Stručná charakteristika organizačního schématu:

Jde bezesporu, z dnešního "českého" pohledu na tzv. veřejnoprávní Českou televizi, o vskutku zásadní změnu chápání organizační struktury České televize. Zároveň jde o první verzi nové struktury. Její postupnou proměnu nelze "do posledního článku" 100%  odhadnout, ale také nelze zastírat, že tento krok je nevyhnutelný.

2. krok:  Z řešení kroku 1. vyplývá i zavedení základního systému ”tvorby produktu”, tj. standardního programového plánování a programového zajištění vysílací plochy podle definovaných a konkrétní parametrů  "Integrovaným systémem programování".

Redakční a technická kvalita  a různorodost pořadů (podle ”ratingové kapacity” časových pásem a cílových skupin a formátů ČT 1 a ČT 2)  je aspektem prioritním. Návrh vybudovat ”Integrovaný systém programování” ve svém důsledku neznamená programovou restrikci, nebo redukci (tyto tendence jsou dodnes na ČT pozorovatelné). ”Integrovaný systém programování” vyplývá z podstaty duálního systému, ze zákona č. 483/1991 Sb., a představuje systém, který rozšiřuje programovou nabídku podle zadání (tj. úkolů) veřejné služby - viz. zde část A, Diagram -, zpevňuje postavení ČT jako celku (s tím souvisí např. i posílení regionálního vysílání  v součinnosti s Českým rozhlasem)  a je i vstupem do čitelné ekonomiky České televize. Je v souladu s vývojem televizní veřejné služby a postavením České televize jako jedné z národních a kulturních institucí České republiky. Základní zpětnou vazbou "Integrovaného systému programování" by měla být  "Programová dohoda". 

Klíčovou a věčnou otázkou  je ”doprava” pořadu k cílovému divákovi, která je systémově odlišná od komerční televize (jež operuje na základě jednoduché rovnice ”rating = share”)- viz. Úvaha, str. 2, Peacockova komise- aby:

1.	byla naplněna programová různorodost (pluralita) a kvalita pořadů (tzn. ne množství bez výběru jako v komerčním vysílání)
2.	byla zachována tradice České televize (přes všechny minulé, zejména předlistopadové politické výstřelky) jako kulturní instituce,
3.	pořady odpovídaly v příslušných časových pásmech, i podle formátů kanálů, relevantním požadavkům cílových skupin diváků.
4.	byla respektována ekonomika produktu (výroba, nákup, rating = "cena, prodej", atd)

Programování lze nejlépe pochopit jako konkrétní ”základní editační proces”, který vytváří ”investiční mechanismus pro výrobu pořadů”.

Jde o určitou ”technologii procesu” (jež lze realizovat pomocí tzv. programového algoritmu)   strategického programového plánování, systémem komplementárním (= vymezené formáty kanálů, se zohledněním dalších možností v rámci budoucího multiplexu) a integračním. Praktickým dopadem tohoto systému programování (schedulingu) by bylo i snížení prokazatelné ratingové rezervy ČT jako celku.   

Postupným a  etapovitým řešením tohoto procesu by logicky došlo k zodpovězení základní otázky: ”Jaká je skutečná a nutná cena (náklady) veřejné vysílací služby v České televizi?"

3.  krok: Základní personální zajištění reformy

Lze extrapolovat, pokud nedojde k jasné reformě – tj. EMANCIPACI ČESKÉ TELEVIZE  -, zejména vnitřními silami, bude postupně vzrůstat, zevnitř a zvnějšku, destrukce televizní veřejné služby, a dojde k dalšímu zakonzervování současného stavu, že Česká televize se konečně stane rezervou pro komerční  vysílání  (což už bylo několikrát "veřejně" řečeno).

Proto navrhuji následující základní a realistický personální krok, tj zřídit (na dobu určitou:  4 - 5 let) funkci tzv. výkonného ředitele (alt. náměstka generálního ředitele pro restrukturalizaci) s odborným týmem pro reformu, který by vytvořil tzv. Kancelář generálního ředitele, v úzké profesní spolupráci s Radou České televize, a tím i Dozorčí komisí = viz. úsek AUDITU v navrhovaném organizačním schématu, a odbory České televize.

Postup reformy (scénář a jeho zajištění) je koordinován generálním ředitelem a Radou České televize.

Všichni zúčastnění "samozřejmě"  respektují pravidla týmové práce a mají pozitivní schopnost konstruktivně chápat a prosazovat úkoly veřejné služby.

Návrh pozice ”výkonného ředitele” a týmu generálního ředitele pro reformu, je přinejmenším logický již v tom, že televizi nelze ("bohužel") na určitou dobu vypnout! 

Personální výběr v této oblasti (aby nedošlo ke krachu) musí zohlednit a respektovat následující prokazatelné vlastnosti  týmu (pozn.: vzhledem k jedinečnému postavení České televize nelze vzít v úvahu pouze tzv. krizové, technické managery. Kdyby to šlo, tak se to již stalo!). Musí jít o pracovníky - pokud možno zevnitř České televize - s ověřitelnou znalostí podstaty duálního systému  a s průkaznou afinitou ke skutečným (ne fiktivním) úkolům veřejné služby se základními organizačními a komunikačními schopnostmi, např.:
 
-schopnost týmové práce, vedení a motivace, 
-vytvářet efektivní vazby v týmu i s pracovníky ČT, 
-ekonomické chápání zadání v celém svém komplexu,
-strategické myšlení spojené s úsilím k dosažení vytčených cílů,
-schopnost práce pod tlakem,
-schopnost průkazně a reálně definovat výstupy,
-respektování a definování souvislostí, kulturních vazeb apod.,
-chápat a realizovat standardní aspekty stability a rozvoje České televize).

C: Související doplňky:

1.	Digitalizace

Vláda na své schůzi konané dne 9. července 2001 projednala "Návrh koncepce přechodu na digitální rozhlasové a televizní vysílání v České republice". Návrh je zaměřen zejména na první fázi přechodu ze současného analogového terestrického vysílání televize v systému PAL na terestrické digitální televizní vysílání podle evropského standardu DVB-T (Digital Video Broadcasting - Terrestrial). Předpokládá se systém dvou celoplošných digitálních multiplexů se zprovozněním nejdříve od r. 2003 tak, aby okolo r. 2006 pokryly nejméně 90 % obyvatel  republiky. Nejvýznamnějším důsledkem digitalizace je úspora kmitočtového spektra.     

Pro Českou televizi - pokud bude schopna získat finanční prostředky pro zajištění simultánního vysílání obou kanálů v analogové a digitální síti, a dále pro výrobu a vysílání dalších programů (obsahové synergie) - se tak otevírá otázka  ekonomického obsazení míst v multiplexu: ČT 3 (např.: zpravodajsko-publicisticko-dokumentárního kanálu), ČT 4. Finanční otázka je samozřejmě klíčovou, a souvisí více než těsně s otázkou - zde pracovně navržené - reformy České televize, která by se měla dotýkat  m.j.  novely z.č. 252/1991 Sb. o rozhlasových a televizních poplatcích. Další reálnou otázkou je možná změna regulace vysílání, kdy by bylo asi nejefektivnější a nejsystémovější změnit její současný formální rámec, protože digitalizace vytvoří "konvergující prostor komunikace" v kterém všechna elektronická média - od televize po e-mail - budou považovaná za součást téhož multimediálního světa.  

Proto je a bude zásadní stabilizovat a rozvíjet programovou úroveň a nabízet vysoce kvalitní pořady, aby Česká televize - část B, 2. krok - neztratila "právo na svou existenci". Což je klíčovým mementem reformy České televize.

2.  Programová dohoda,

(např. jako součást budoucího Kodexu České televize) je dosud chybějící a reálnou zpětnou vazbou (jak  pro přítomnost, tak zejména  budoucnost v rámci DVB-T) programové služby vyplývající z úkolů veřejné služby. Stává se i základním a transparentním ekonomickým nástrojem  de facto určujícím výši koncesionářských poplatků a tím životnost televize.  

      Návrh:
 
      Programová dohoda
                                                       
(1)	Česká televize konkretizuje rozsah veřejné služby v programové dohodě.

(2)	Programovou dohodou se Česká televize zavazuje v příslušném kalendářním roku vyrobit a odvysílat původní pořady, reprízy, převzaté pořady v dohodnutém časovém rozsahu. Programová dohoda nestanovuje obsah konkrétních pořadů.

(3)	Programová dohoda stanoví závazky České televize v oblasti zpravodajství a publicistiky, dokumentární tvorby, vzdělávacích pořadů , pořadů  pro děti a mládež, zábavných a hudebních pořadů, uměleckých, dramatických  pořadů a sportovních pořadů. Stanoví i závazky pro tvorbu a vysílání pořadů pro menšinové skupiny občanů České republiky.

(4)	Programovou dohodu předkládá Česká televize Radě České televize písemnou formou vždy jednou za 3 roky.

(5)	Na základě programové dohody Česká televize spolupracuje s Českým rozhlasem.

(6)	Poslanecká sněmovna stanoví výši poplatků za televizní službu na základě prokazatelných nákladů vyplývajících České televizi z plnění programové dohody.

Závěr:

Základním cílem a výsledkem reformy je, aby se Česká televize - svým vysíláním jako celku - stala stabilizujícím prvkem společnosti.

Klíčová slova:
1.	Diagram (standardy)
2.	Integrovaný systém programování a Programová dohoda (televizní poplatky)
3.	Reformní organizační schéma
4.	Výkonný ředitel
5.	Realizační tým (Kancelář g.ř.)
6.	Konsensus
_____________________________________________________________________________________________
Poznámka po čarou:

Detailní  scénář  navrženého způsobu reformy - základní popis procesů -  svým rozsahem, který odhaduji na cca 80 základních stránek,  se vymyká zde daným technickým možnostem. 

V Praze, 21. srpna 2001